Det här är berättelsen om en man vid namn Eddie.
Den börjar med slutet, där Eddie dör i solen.
Kanske tycker du det är konstigt att börja med slutet.
Men varje slut är också en början.
Vi vet det bara inte då.
Är den din?
Ska jag komma ner med den?
Jag tänkte väl det.
Gillar du ballongen?
-Håll fast i den. -Tack, Eddie reparatör.
-Säg bara Eddie. -Men det står "Eddie reparatör".
Eddie är mitt namn. Reparatör är mitt jobb. Det är bara en skjorta.
Du har ett häftigt jobb.
Gå till din pappa.
För många år sen var Ruby Pier ett magiskt och mystiskt ställe.
Det tyckte Eddie också.
-Vad ska vi laga i dag, pappa? -Det som har gått sönder, Eddie.
-Hej, Gracie. Hur är det? -Bra.
-Hej, Eddie. -Passa pojken åt mig.
-Hur länge är du borta? -Inte länge.
Kom. Vill du laga nåt åt mig?
-Är den lagad? -Den är så gott som ny.
-Var är din bror? -Vet inte.
Hitta honom.
Vad är det med er två? Han skulle vara här.
-Vad fan har hänt? -De tog min jacka.
De var fyra stycken, pappa. Jag kunde ha klarat två, men de var fyra.
Vad väntar du på? Ta hand om det!
Snygg!
Ta det lugnt, Eddie.
Inte nu igen... Se på dig.
Du blöder.
-Tog du hand om dem? -Vad pratar du om?
Fick du honom till det?
Jag frågade dig om du tog hand om dem.
-Duktig pojke. -Du måste sluta slåss.
Hur ska du bli ingenjör när dina händer är helt mosade?
-Det är han för dum för. -Akta dig!
Sluta nu.
Om kriget i Europa fortsätter ska du vara glad för ett skitjobb som mitt.
Eddie, är du där?
Ja, Dom.
Vi behöver nycklarna till grind 16.
Jag kommer.
Den sista timmen i Eddies liv gick som alla de andra.
Barnen tyckte om Eddie. Tonåringar gav honom huvudvärk.
Lägg av! Vad håller ni på med? Det är farligt.
Torka upp det, Jason.
Eddie reparatör?
Bara Eddie.
Eddie, kan du...
Jag har inte hela dan på mig.
Kan du göra ett djur till mig?
-Var är din mamma? -Hon äter.
-Utan dig? -Med sin pojkvän.
Det är den allt hänger på.
Sådär. Och sen...
Det är en kanin!
Visa den för mamma.
Eddie tog en tur i alla attraktionerna en gång i veckan-
-för att se till att de var säkra.
Han hade gjort det så länge att han nästan kunde höra ett fel-
-på maskinerna och bromsarna.
Ofta tänkte han: "Det här är inget bra sätt att bli gammal."
Men det var hans liv. Eddie reparatör kallades han.
Och reparatör var vad han var.
Får jag gå nu?
-Är den lagad? -Ja.
Här!
Dö!
-Dö. -Övar du dig på att döda?
Hej, mr Shea.
-Har du tid ett par minuter? -Det var min sista slant.
Har du sett din pappa?
Vi var med i kriget.
När man är i krig tänker man inte.
Man skjuter och ber om att man kommer hem.
Det är när man tänker man blir dödad.
Eddie, bollspelet har gått sönder! Kom nu, Eddie.
Det var bara spaken här. Så, pojkar.
-Jonglera! -Ja, jonglera.
Den magiska bollen.
Hur gör han det? Världens största artist.
-Se honom och häpna. -Ursäkta.
Ursäkta.
Vi letar efter lemonad.
Det finns borta vid karusellen.
Men ståndet är stängt nu.
Men det kan jag ordna.
-Har du nycklar till alla stånden? -Jag har nycklar till allt.
Det är faktiskt pappas nycklar. Han är reparatör...
Han lagar saker. Jag hjälper honom för att få pengar till studierna.
Efter armén.
-Har du tagit värvning? -Ja, i förra veckan.
Jag vill göra mitt.
Jag måste gå.
Annars tror mina vänner att jag har spolats ut i havet.
En souvenir.
-Jag vet inte vad du heter. -Marguerite.
-Jag heter Eddie. -Tack för lemonaden, Eddie.
-Det är ju födelsedagsbarnet. -Grattis, chefen.
Var glad, Eddie. Man fyller bara år en gång om året.
Det stämmer.
-Hur gammal blir du? -Gammal.
-Hoppas jag blir lika gammal. -Varför det?
Häng verktygen på plats. Det finns ett skäl till att märkena sitter där.
Jag är ledig nästa vecka.
Jag och Maria firar vår bröllopsdag i Miami.
-Har du varit i Miami? -Jag?
Jag har bara varit på de platser dit jag skickades med mitt gevär.
-Det kan jag inte ta emot. -Köp nåt till din fru.
Säkert?
Marguerite, vill du ha äran?
-Vem är det från? -Vet inte.
Du är vacker i kväll.
Är du rädd?
-Det hade jag varit. -Du är inte den krigiska typen.
Se så här på det. Jag får se några fjärran länder.
-Det har jag alltid velat göra. -Jag har aldrig varit nånstans.
-Nej. Men det ska jag ändra på. -Ska du?
Jag tänker inte stanna på Ruby Pier.
Du behöver inte be mig.
Inte?
-Be dig om vad? -Vänta.
Dö bara inte.
Jag dör inte.
Jag ser det!
Var lugna.
-Vem är däruppe? -Willie.
Säg att han ska trycka på den gröna knappen på bakpanelen.
-Och skicka ner vagnen. -Var lugna.
Det hydrauliska systemet.
-Kabeln... -Bakpanelen.
Titta inte ner.
-Det är kabeln. -Det är snart över.
Lossa inte vagnen, den faller ner!
Tillbaka!
Flytta er!
Gå undan!
Den faller!
Det här är berättelsen om en man vid namn Eddie.
Men slutet på hans liv var bara början.
Eddie såg inte sitt sista ögonblick på jorden.
Hans död gav honom ingen smärta.
Han kände bara lätthet och frid.
Som om all hans smärta hade spolats bort.
Sen vaknade han.
Vad säger ni om honom? Har ni sett en hemskare syn?
Titta noga på vilden. Han är ingen människa.
Vi har hämtat denna tragiska själ så ni kan studera honom.
Jag har väntat på dig.
Eddie hade sett mannen förut.
Han visste inte varför han såg honom igen.
Din kropp känns väl som ett barns?
Du var barn när du kände mig. Det är därför.
Du börjar här med samma känslor som du hade på jorden.
Man kan inte prata när man är nyanländ.
Gud vill lära oss en läxa.
Då lyssnar man bättre.
Säg nåt.
Bullwhip.
Är det fortfarande världens snabbaste bergbana?
Det trodde jag.
Inget förändras här.
Och man kan inte titta ner från molnen.
Ja. Du dog.
En olycka.
För hur längesen?
En minut. En timme.
Tusen år.
Var du är?
Var tror du?
I himlen.
Man möter fem människor i himlen.
Alla var med i ditt liv av ett gott skäl.
Folk tänker på himlen som Edens lustgård.
Berg, floder.
Men vad är vackra vyer utan tröst?
Det här är den största gåva Gud kan ge dig, Edward.
För att förstå ditt liv på jorden.
Det är därför du är här.
När jag dog blev mitt liv upplyst av fem andra.
Sen kom jag hit för att vänta på dig.
För att berätta min historia som blir en del av din.
Har du nånsin dansat här?
Jag har aldrig dansat med en kvinna.
Jag var en nervös pojke. Och en nervös man.
Jag var rädd för allt.
Du är så klumpig!
En apotekare behandlade min åkomma med silvernitrat.
I dag kallar man det gift, men vi var inte så kloka då.
Jag drack det, men det fungerade inte. Så jag drack mer.
Då fick min hud den här färgen. Det var en biverkan.
Bestående, dessvärre.
Mitt liv som människa var slut. Mitt liv som missfoster hade börjat.
Jag hade många namn. Algeriet. Tanzania.
Jag hade inte varit där, men jag kände mig exotisk.
En sommar kom jag hit till Ruby Pier.
Havet, sanden.
Jag kunde gå en sväng innan kunderna kom.
Jag kände havsbrisen. Som en normal människa.
Jag var lycklig här tills jag dog.
Förstår du, Edward, det här är inte din himmel.
Det är min.
Vad...
...dödade dig?
Det gjorde du.
Ser du pojken?
Ser du mannen i bilen?
Det var bara andra gången jag körde.
Det var tidigt en lördagmorgon. Jag tänkte: "Vad skulle kunna hända?"
Jag älskade att sitta bakom ratten i en bil.
Se upp!
Jag körde nästan på den lille pojken.
Blodet rusade.
Jag hade svagt hjärta.
Det gav upp.
Polisen skrev "hjärtattack" i de officiella papperen.
Ingen såg nåt.
Ingen bryr sig om ett misfoster. Inte ens när han dör.
Folk fortsätter bara med sina liv.
Förstår du nu varför du är här?
Det var inte meningen. Jag visste det inte.
Nej, du var ju bara ett barn.
Så nu ska jag betala?
För mina synder. Det är väl därförjag är här?
Nej, du är här så jag kan lära dig nåt.
Var och en av dina fem människor har nåt sånt att visa dig.
Det du inte förstod när du levde kommer du att förstå.
-Varför ska jag ha Joes skor? -Tig!
Sitt still.
Men det är min födelsedag. Jag vill inte.
Ibland måste man göra saker.
Det minns jag. Vi skulle på begravning.
Din begravning?
Men det är min födelsedag.
Vad var det jag sa? Jag sa att du skulle tiga.
Kom nu.
Jag drog ingen storpublik den dan.
Det är orättvist. Det varjag som skulle ha dött.
Inte du.
Rättvisan styr inte över liv och död.
Då skulle inga goda människor dö unga.
Under min tid på jorden dog folk i stället för mig.
En flygolycka du skulle ha varit med i.
En brand ödelägger ett hus som du lämnade en timme tidigare.
Slumpen finns inte.
Vi är alla förbundna.
-Och det har goda följder. -Goda? Du dog ju.
Men du levde vidare.
Men vi var främlingar för varandra.
Främlingar är familjemedlemmar man inte har lärt känna.
Jag går nu, Edward.
Vänta!
Den lilla flickan på piren. Jag försökte rädda henne.
Jag kände hennes händer. Jag minns inte mer.
Räddade jag henne? Var min sista handling också ett fiasko?
Det kan jag inte svara på.
-Då var mitt liv bortkastat. -Inget liv är bortkastat.
Det kommer andra. Din resa slutar inte här.
Får jag fråga vart du går?
Jag går inte.
-Jag kunde inte sova. -Inte jag heller.
-När får vi öppna igen? -Ingen aning. Fråga polisen.
Jag kan inte fatta det.
Jag trodde han var för envis för att dö.
Det var en andra himmel till Eddie.
Fast han hade inte valt det ordet.
Hans kropp kändes äldre. Starkare.
Och han sprang med en soldats avmätta steg.
Smittkoppor.
Smittkoppor, tyfus.
Stelkramp.
Gula febern.
Jag tog aldrig reda på vad gula febern var.
Alla sprutor mot alla sjukdomar och ändå dog jag här.
Frisk som en nötkärna. Det verkar väl inte rätt?
-Alla nålar till ingen nytta. -Vem är du?
Ta ett äpple!
-Kom igen! Det var kul. -Kom ner.
Kom upp.
Du ska inte titta ner. Då blir du bara yr.
Du blev riktigt gammal. Det är en komplimang.
Har de förklarat reglerna för dig?
-Jag är död. -Det stämmer.
Är du min andra person?
Det stämmer också.
Din hjälm och ditt gamla gevär är här. Inte för att du behöver dem.
-Kapten... -Ja.
Du väntade dig väl inte att få träffa mig?
Det ska mycket mer till innan du blir lika söt som jag.
Dog 06, Able 06 här.
Om ni kan höra mig så tryck två gånger på knappen.
Kom igen, Rabozzo! Svara.
Det är varmt. Och jag bär på allt det här.
-Har du fått en fläck på klänningen? -Håll käften!
Dumskalle.
Titta på bron.
Jag kan inte...
Vad menar du? Har du tänkt sitta där?
-Upp med dig! -Ta det lugnt, Morton.
Jag har en bättre idé. Ge mig din packning.
Kom igen.
Vem kommer först till kaptenen? Jag tar packningen.
Förloraren bär den till det blir mörkt.
-Då säger vi det. -Klarar du det?
Har du försökt springa uppför en bergbana med en slägga?
Be en bön.
-Vad gör ni? -Springer ikapp.
Det är öppen terräng.
På tre. Ett, två...
Se på Eddie.
Han går nog på lina också.
Eld!
Spring, Eddie!
Kapten...det är du.
-Men du ser ut... -Som sista gången du såg mig?
Tiden är inte som du tror den är. Det är inte döden heller.
Det är som Adam och Eva. Adams första natt på jorden.
När han lägger sig ner för att sova tänker han nog: "Jaha, det var det."
Han blundar och världen tar slut. Vad vet han om sömn?
Nästa morgon vaknar han. Han har kvar världen.
Men nu har han något annat. Han har sin gårdag.
Du har rätt. Det finns inget skäl att spotta häruppe.
Eller röka. Det är väl bara gammal vana.
-Kapten, sir... -Det behövs inte heller.
Det måste vara fel. Jag hör inte hemma här.
Mitt liv var ingenting. Jag reste aldrig nånstans. Jag uppnådde inget.
-Fick du inget jobb? -Jo, jag hade jobb.
Ett dumt arbete. Jag reparerade åkattraktionerna på ett nöjesfält.
- Ruby Pier. - Ruby Pier...
Det var stället du alltid pratade om.
Alla skulle dit när kriget var slut.
Gratisturer med vackra damer i kärlekstunneln.
Det stämmer.
Träffade du pojkarna igen? Morton? Smitty?
Kasta handgranaten!
-Kasta den, Johnny! -Johnny, granaten!
Eddie lärde sig krigets stilla böner.
Han lärde sig att klara dagar utan vila och nätter utan sömn.
Han lärde sig att ta fångar, men inte att vara det själv.
Men så en kväll på Filippinerna...
...lärde han sig det med.
-Vem är det? -Tig.
Tig.
Du hörde vad han sa. Tyst.
De kommer att döda oss.
-Jag träffade ingen efter kriget. -Nej, man tappar kontakten...
Du åkte tillbaka till nöjesfältet och jobbade. Och sen?
Inget. Jag reste aldrig därifrån.
Jag tänkte göra det, men... Det blev inte så.
Pengarna, mitt ben.
Jag kunde inte få kriget ur skallen.
Det var kanske inte meningen.
Ta den här.
Ta en klunk till. För min skull.
-Vad är det? -Det kan vara vad som helst.
Han kan inte behålla maten.
Jag fryser.
Ta det lugnt.
-Var är alla? -De håller på att förlora kriget.
De måste vara desperata när de använder oss till det här.
Jag tror nån deserterar varje kväll. Råttorna lämnar skeppet.
-Hur länge till? -Inte så länge.
De gräver diken längre upp. Och nu oljetunnorna.
Olja för att bränna bevisen. Det är våra gravar de gräver.
Han är sjuk.
Han är sjuk!
Jag bad varje kväll under kriget.
Jag tog fotot av Marguerite och slöt avtal med Gud.
Jag sa...
"Jag är soldat en vecka till om du ger mig en vecka till med henne."
"Jag står ut med det här livet en månad till"...
..."om du ger mig en månad till av det livet."
Och sen?
Jag slutade när de sköt Rabozzo. Efter det ville jag bara bort.
Jag skulle ta hand om mig själv om jag klarade det helskinnad.
Men så blev det inte.
Det är konstigt.
Jag är död.
Men jag känner mig frisk.
Lika stark som jag nånsin varit.
Jonglerar du än?
Kapten?
Jag tror vi har chansen nu.
-Vad pratar du om? -Jag kan jonglera.
Jag kan jonglera med stenarna.
Du där. Kom hit.
Jag kan jonglera. Jonglera.
Ja, låt mig försöka.
Låt mig försöka.
Gillar du det? Se...
Ge mig en till.
En till.
En till. Jag kan.
En sten till. Så jonglerar jag för dig.
Han är bra.
-Han är rätt bra, va? -Jag kan jonglera.
Fyra.
Jag kan med fyra stenar.
Jag tar den som står närmast dörren.
Ge mig bara chansen.
Ja, här borta.
De ger oss sten.
Ta det lugnt. Vi roar oss bara lite.
Jag kan jonglera.
-Är du verkligen så bra? -Jag var kastare i baseboll.
Vad säger ni, mina damer och herrar?
Ta den till vänster.
Smitty, ta den till höger.
Är ni klara på fyra?
Är ni klar på fyra?
Jag räknar till fyra.
Ett.
Två.
Tre.
Fyra.
För Rabozzo.
Det var krig.
Jag kunde aldrig glömma det.
Hela mitt liv...dessa drömmar.
Varenda soldat har drömmar.
Vi kunde ha stuckit. Vi hade inte behövt förstöra hela lägret.
Vad såg du i dina drömmar?
Eddie? Vad gör du?
Ja, bränn det!
Bränn hela skiten.
Granat!
Hoppa in.
Kom, Eddie.
-Eddie, vad gör du? Kommer du? -Är det nån därinne?
-Vi måste iväg. -Det är nån därinne.
-Vi måste iväg nu. -Jag tror det är nån därinne.
-Kom nu! -Du dör därinne. Kom ut.
Det är ingen. Kom nu. Vi måste iväg.
Kom ut. Jag skjuter dig inte.
Jag är soldat!
Jag är...
Minns du hur du kom därifrån?
Den kulan tog. Du förlorade mycket blod.
Men grabbarna lappade ihop dig så gott de kunde.
Flygplanet som sköt. Jag såg det inte.
Allt förändrades efter det.
Jag kunde inte springa mer. Jag kunde inte spela baseboll.
Jag simmade i havet som en fisk.
Men du kunde gå.
Jag slutade bara röra mig.
Jag satt ner hela livet.
Sa jag att jag kommer från en militärfamilj?
Pappa var soldat.
Hans pappa, och hans pappa.
Jag skulle säga "ja, sir" och "nej, sir". Jag fick alltid order.
Sen kom kriget, och plötsligt gav jag order.
De trodde att jag hade alla svar.
Det trodde väl du med?
Det hade jag givetvis inte. Jag lydde order som alla andra.
Jag tänkte att om jag inte kunde hålla er i livet-
-så kunde jag hålla ihop er.
Mitt i ett stort krig får man såna fixa idéer.
-Vi åker hem tillsammans. -Just det.
Vi åker hem tillsammans.
Det betydde mycket.
Det hoppas jag.
Varför säger du det?
För det var jag som sköt dig.
Inte du...!
-Inte du! -Släpp ut det.
-Kom igen. -Inte du!
Den tragiska olyckan blev omskriven i tidningarna i flera dar.
Sen blev den avlöst av annat.
-Han var ordentlig. -Förvånar det dig?
Jag tror inte vi hittar några kontoutdrag där.
Det var lägenheten han växte upp i. Varför flyttade han aldrig?
Han borde velat ha luftkonditionering.
Han borde velat ha lite omväxling.
Där har vi soldaten.
Grattis.
Här är tårtan.
Grattis.
Grattis, Eddie.
-Grattis, Eddie. -Joe, har du tändstickor?
Här.
Bra, Joe.
Du ser ut att må bra.
Han ser ut att må bra efter omständigheterna.
Du ser ut att må bra, min pojk.
-Hur kunde du göra det? -Släpp ut det.
Mitt ben!
-Mitt liv! -Släpp ut det.
-Varför? -Jag var tvungen.
Varför?
Jag tog ditt ben för att rädda ditt liv.
Du hade dött i branden. Du var besatt. Du slog Morton.
Du höll på att komma så långt in att vi inte hade kunnat få ut dig.
Det var ingen inne i hyddan. Vad tänkte jag på?
Jag har sett det ske hundra gånger.
När en soldat når en viss punkt är han färdig.
Ibland kommer en soldat ut ur sitt tält och börjar bara gå.
Som om han bara ska hem.
-Varför dog jag inte bara? -Din tid var inte inne.
Jag kunde inte låta dig brinna inne.
Ett sår i benet läker ju.
Morton tog ut dig därifrån. De andra fick hem dig.
Vad menar du?
Det var det jag sa. Jag hade ingen glädje av sprutorna.
Eddie, se på mig.
Jag skjuter bort låset och går in och kollar.
Håll ut.
Vi ska hem. Du vill väl komma hem?
Se på mig.
Håll ögonen öppna.
Det är ett av våra.
Jag minns inget av det här.
Jag blev sprängd i tusen bitar och landade överallt. Bland annat här.
-Är det här du är begravd? -Det låter lite för bra, men ja.
Det här var min begravning.
Jag träffade aldrig Smitty och Morton på sjukhuset.
Närjag kom hem öppnade jag inte min post. Jag ville bara glömma allt.
-Har du varit här sen dess? -Jag väntade på dig.
-Det sa den blå mannen också. -Det gjorde han också.
Han hade nåt att lära dig och nu har han dragit vidare.
Jag ska göra detsamma.
-Varför är du här? -Offer.
Jag gjorde ett offer och du med.
Men du hade missuppfattat nåt. Du blev arg.
Du tänkte på vad du hade missat.
Du fattade inte.
Det är inget att skämmas för.
Det är nåt att vara stolt över.
När man inte offrar sig mer slutar man vara mänsklig.
Det är det ädlaste vi gör.
Du förlorade allt.
Så är det när man offrar sig själv.
Ibland när man tror man förlorar nåt-
-ger man det vidare till nån annan.
Kan du förlåta mig för det med benet?
Det var det jag väntade på.
Varför här?
Du kunde väl ha väntat var som helst?
Jag kände nästan bara till krig närjag dog.
Jag ville se världen från innan vi började döda varandra.
-Före kriget. -Men det här är kriget.
Vi ser inte samma sak.
Det här är vad jag ser.
Jag röker förresten inte. Där bedrog dina ögon dig också.
Vem röker i himlen?
Den är din.
Lycka till.
Vänta. Den lilla flickan på piren... räddade jag henne?
Jag minns inte det. Jag kände bara hennes händer.
-Jag vill veta det. -Det kan jag inte säga.
Men nån kan det.